DET NYE ATHEN CHARTER 1998

European Council of Town Planners
 
Principper 
for planlægning af de europæiske byer.

Kolofon: 

Det Nye Athen Charter 1998 blev udarbejdet imellem medio 1995 og primo 1998 i fællesskab imellem de nationale byplanforeninger og organisationer fra 11 af den Europæiske Unions medlemslande (Belgien, Danmark, England, Frankrig, Grækenland, Holland, Irland, Italien, Portugal, Spanien og Tyskland).

Arbejdsudvalget har bestået af; Jed Griffiths, Charles Lambert (æresformand i ECTP, formand for arbejdsudvalget), Flemming Thornæs  og Alexander Tripodakis.
DET NYE ATHEN CHARTER 1998

Som omtalt i BYPLAN nr. 6/97 i referatet fra ECTP´s generalforsamling afholdt i Valencia i Spanien, 20-21 november 1997, så blev det 8. udkast til et nyt Athen-charter vedtaget med en række mindre korrektioner.

ECTP´s arbejdsudvalg har, siden det blev nedsæt på ECTP - konferencen i Athen i november 1995, bestået af repræsentanter for Grækenland (GPI), Frankrig (SFU), England (RTPI) og Danmark (FAB), men alle ECTP´s medlemsorganisationer har bidraget med konstruktive kommentarer og forslag til ændringer, hvilket naturligvis er en af grundene til, at 8 udkast skulle udarbejdes, førend alle kunne godkende teksten.

FAB har på 2 årsmøder, i henholdsvis maj 1995 og i maj 1997, behandlet udkast til chartret. Første gang var det FAB bestyrelsens oplæg, som med årsmødets kommentarer indarbejdet, senere på året blev præsenteret som FAB´s bidrag til debatten om indholdet af et nyt Athen-charter på ECTP - konferencen i Athen i november 1995.
Den anden gang var, da det 7. udkast blev præsenteret. Dette udkast blev behandlet af alle ECTP´s organisationer og kommentarer til dette udkast blev indarbejdet i det 8. udkast, som blev vedtaget på ECTP´s generalforsamling i november 1997.

FAB´s bestyrelse har undervejs i denne lange proces diskuteret mange af de producerede udkast og især har lektor ved AAU, arkitekt m.a.a. Mary-Ann Knudstrup, medlem af FAB´s bestyrelse, medvirket dels med tilvejebringelsen af det danske oplæg til ECTP - konferencen i Athen i november 1995, dels med konstruktive kommentarer til efterfølgende fremlagte ECTP-udkast.

Planlægningslove, praksis og erfaringer er ikke de samme i Europa og det har naturligvis sat sit præg på chartrets indhold, som idag må karakteriseres som ECTP´s fælles grundholdning. Chartret er derfor ikke fuldt dækkende for alle organisationers holdning og det er derfor op til de enkelte medlemsorganisationer, som måtte føle et behov herfor, at lave tillæg der relaterer sig mere til de forhold, som gælder i de respektive medlemslande.

ECTP´s målgruppe for dette chartret er især politikere og den brede befolkning. Det har derfor være et formål for ECTP, at chartret tekstmæssigt skulle være tilgængelig for andre end fagfolk.

Det nye charter vil blive præsenteret på en stor byplankonference i Athen, i dagene 29-31 maj 1998*). Program og tilmeldingsblanket vil blive udsendt til alle medlemmer. 

I det følgende gengives den fulde charter tekst i en dansk oversættelse.
Oversættelse: Flemming Thornæs, byplanarkitekt m.a.a., medlem af FAB´s bestyrelse og FAB´s delegat i ECTP og medlem af ECTP´s charter-arbejdsudvalg.

*) NOTE:(OBS.  bemærk ændringen af datoerne i forhold til meddelelsen i BYPLAN nr. 6/97.)

DET NYE ATHEN CHARTER 1998
ECTP´s principper for planlægning af de europæiske byer.

Forord.

Under forberedelsen af dette charter har ECTP været opmærksom på den brede indflydelse, som Athen chartret fra 1933 har haft og de uheldige virkninger i strukture og planer, som anvendelsen af chartret har resulteret i. Der er udarbejdet et nyt charter, som er mere passende for de kommende årtier. Det placerer borgeren i centeret for politik formuleringen. Den primære opfattelse der fremføres er, at udviklingen af byer bør tage sit udgangspunkt i en kombination af mangfoldigheden af sociale kræfter og handlinger udført af det civile livs nøgle personer. ECTP´s synspunkt er, at der er behov for nye rammer for byplanlægning med henblik på at tilfredsstille den nuværende og de kommende generationers kulturelle og sociale behov.

I denne omskiftelige context er den professionelle byplanlæggers rolle som en vidende koordinator og mægler af vital betydning. Hovedelementet i dette nye charter, som det foreslås, bør være at nære en udbredt omsorg for byernes indre sammenhæng og struktur og forsamfundet, med en placering af planlæggeren, ikke som en “Ophøjet Mester”, men som en igangsætter og koreograf af udviklingen. Med henblik på at definere den nye rolle for byerne, er det nødvendigt at planlæggeren deler og nærer denne proces gennem en dialog med partnere på det lokale, nationale og europæiske niveau.

I relation til planlægning som en kontinuelig proces, så er dette charter kun en begyndelse. ECTP har, baseret på analysen i dette dokument, formuleret et begrænset antal konstateringer og anbefalinger bestemt for byplanlæggere, politikere og alle dem, der nærer en omsorg  for de europæiske byers fremtid. Disse konstateringer og anbefalinger er beskrevet i 3. del i dette dokument. Det er hensigten, at disse anbefalinger skal revurderes med jævne mellemrum og dokumentet skal opdateres og skrives påny hvert 5. år, med henblik på at reflektere ændringer i strukture og måden hvorpå planlægningssystemer på tværs af Europa arbejder.

En lang række af interessepartnere vil blive involveret i planlægningen af byerne. Byplanlæggerens rolle i disse processer er at tilvejebringe visioner for byernes fremtid og information og inspiration for fremtidige borgere.

Opsummerende, så er dette charters formål at:
 
•	definere den øjeblikkelige urbane dagsorden for Europa, (del 1),
•	definere byplanlægningens rolle i relation til denne dagsorden, (del 2), og
•	anbefale nogle vejledende principper for planlægnings professionen og for de, der medvirker til formulering af  bypolitik, - på alle niveauer.

1.         DEN ØJEBLIKKELIGE URBANE DAGSORDEN I EUROPA.

Introduktion.

1.1	Den moderne europæiske by står overfor en serie af problemer, som det vil være nødvendigt at takle via en byplanlægning. Gennem 1990erne har en serie af rapporter, udgivet af Europa Kommissionen, medvirket til at give den urbane dagsorden form og indhold. I denne sammenhæng skal FN´s Habitat konference i Istanbul i juni 1996 også nævnes. Blandt EU-Kommissionens rapporter er de mest bemærkelsesværdige følgende:

1.  Grønbogen om bymiljø (1990).
2.  Europa 2000: Syn på udviklingen af Fællesskabs territorium (1991).
3.  Europa 2000+: Samarbejde om den europæiske territoriale udvikling  (1994).
4.  Bæredygtige byer i Europa: rapport fra Ekspert Gruppen om bymiljø (1996).
5.  Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklings Perspektiv (ESDP) (1997).
6.  Mod en Urban Dagsorden i Europa i EU (1997).

1.2	Den sidst nævnte rapport blev offentliggjort som et udspil fra Kommissionen. Rapporten anerkender behovet for at udvikle en mere specifik strategi for den urbane udvikling i Europa indenfor sammenhængen af EU´s kompetencer og politikker. Kommissionen har til hensigt at arrangere et Urbant Forum i 1998, med henblik på at rette opmærksomheden mere specifikt mod disse emner og at fremme positive handlinger.

1.3	Disse rapporter har samlet set udpeget en række temaer i relation til fremkomsten af den urbane dagsorden. Disse rapporter udpeger især behovet for handlinger indenfor 4 hoved områder, som følgende:

*  Fremme af økonomisk konkurrenceevne og beskæftigelse;
*  Fremme af økonomisk og social samhørighed
*  Forbedring af transport og Trans-Europæiske Netværk (TENs);
*  Fremme af bæredygtigt udvikling og livskvalitet.

1.4	I de følgende afsnit er der redegjort for ECTP´s analyse af den urbane dagsorden, som er arrangeret under forskellige hovedoverskrifter. ECTP tilslutter sig udpegningen af mange af de problem områder, som Europa Kommissionen har identificeret, men finder, at der en række yderligere punkter, som vurderes som relevante.

Demografi og boliger.

1.5	Europas demografiske struktur har igennem de sidste 50 år forandret sig. Skønt den truende eksplosion i fødselsraten har været behersket, så er antallet af husstande steget betragteligt. Fænomenet har sin baggrund i en række af forbundne faktorer - en stigning i skilsmisse raten, senere giftermål, flere enlige, stigende levealder og højere levestandard. En række spørgsmål vil være nødvendige at stille, om lokaliseringen og sammensætningen af de nye husstande på tværs af Europa, så vel som spørgsmål om hvilken bygnings struktur, dette kan medføre og som samtidig beskytter miljøet. Især indenfor Europa kan billedet kompliceres yderligere af internationale flytte mønstre, som sandsynligvis vil intensiveres med den stigende åbning af arbejdsmarkedet. Globale befolknings bevægelser og stigende rejseaktivitet vil ligeledes have en indflydelse.

1.6	På trods af en tradition for og erfaringer med at tilvejebringe sociale boliger i mange europæiske byer, så er der stadig meget at gøre med henblik på at tilvejebringe boliger, jobs, og fælles faciliteter for hjemløse, fattige, gamle, enlige forældre og etniske minoriteter. Disse spørgsmål er vigtige i byplanlægningen og udgør en stor udfordring for fremtiden.

Sociale problemer.

1.7	Parallelt til de demografiske forandringer, så har der ligeledes været en radikal forandring af sociale strukturer i de Europæiske byer. Der har været en stigende erkendelse af, at bylivets styrke eller energi i stor udstrækning skyldes mangfoldigheden af sociale grupper, som kan bestemmes udfra alder, etnisk herkomst eller rigdom. På den ene side kan multi-kulturelle boligområder, som generelt findes i ældre byer, præsentere social og økonomisk vitalitet. På den anden side er der i nogle byer beviser for afsavn, fattigdom og social udstødelse, ofte koncentreret i særlige boligområder eller kvarterer.

1.8 	På samme tid har også måden at leve på og karakteren af krav til boliger ændret sig hurtigt. Karakteren af planlægning og tilvejebringelsen af boliger varierer derimod betragteligt imellem regioner, for det meste på grund af kultur, livsstil og klima.
Planlægningens emner drejer sig om social bæredygtighed, om at erkende tendenserne i retning af mangfoldighed og pluralisme og om at være mere opmærksom overfor behovene fra et antal af mere forskelligartet grupper i samfundet. Planlægningen vil ligeledes få en rolle at spille i relation til at reducere de negative effekter af hjemløshed, fattigdom og afsavn via koordinerede strategier for derigennem at styrke forskellige befolknings samfund.

1.9	Begivenheder indenfor det seneste, som for eksempel FN´s Globale Topmøde i Rio de Janeiro og FN´s Habitat II - konference i Istanbul, har bekræftet byplanlægningens udvidede rolle og omfang i relation til spørgsmålet om social samhørighed. Skønt planlægningen ikke kan takle alle spørgsmål, som har en effekt på byudviklingen, så vil der være behov for radikale løsninger fra byplanlæggere, praktikere og forskere, med henblik på at skabe nye modeller for urbane aktiviteter i relation til kommende generationers kulturelle og sociale behov.

Kultur og uddannelse.

1.10	I et mere og mere teknisk sofistikeret samfund, er der et stigende krav til rekreations og fritids faciliteter. Potentielt vil europæiske borgere få mere fritid, med færre timer brugt på arbejdspladsen og med en forventning til et længere liv. Fritid og byturisme er hurtigt spirende aktiviteter i den europæiske union og det bymæssige arvegods er en vigtig bestanddel i relation til dette fænomen. Tilsammen har de skabt et enormt pres på bevaringsværdige steder og pladser indenfor det bymæssige område.

1.11	Arv er et nøgle begreb, som definerer kultur og europæisk karakter i sammenligning med andre af verdens regioner. Karakteren af en by er for mange borgere og besøgende defineret af kvaliteten af  bygninger og det åbne rum imellem dem. I mange byer er de nedarvede værdier blevet ødelagt af uhensigtsmæssig fysisk-funktionel reorganisering, vejbyggerier og af ejendomsmarkedets ukontrollerede aktiviteter. I fremtiden bør det være en fælles bestræbelse at værne om de nedarvede værdier (ressourcer) og at fremme god praksis med henblik på en bevaring og tolkning af den urbane arkitektur og struktur. Disse tiltag, sammen med og i harmoni med en fysisk-funktionel strategi, er vigtige for byers trivsel i fremtiden og for fremvisningen af deres specielle karakter og identitet.

1.12	Uddannelse vil blive et nøgle element i udviklingen af byer. Ikke alene er uddannelse grundlæggende for færdigheder såsom læsning, skrivning og regning, men også for at kunne skaber sig en fornemmelse for historie og civil stolthed. Det gør borgeren istand til at tolke byen, at uddrage vigtig viden og information og at lære borgerretsfærdigheder. Dette skaber så igen muligheder for at deltage mere aktivt i byens liv og i de beslutningsmæssige processer.	

Informations samfundet.

1.13	Revolutionen indenfor informations teknologien og elektronisk kommunikation har allerede på nuværende tidspunkt en effekt på den måde, hvorpå byerne fungerer. Den fortsatte udvikling kan forventes at kunne reducere det samlede behov for transport, at ændre karakteren af arbejdspladsen og at forøge borgernes muligheder for at modtage informationer hurtigere og til at kommunikere mere effektivt. Teknologien vil beviseligt kunne udvide uddannelsessystemet gennem skabelsen af muligheder for hjemmebaseret eller distancebaseret undervisning. Imidlertid, i relation til arealanvendelse, vil den mest radikale effekt kunne blive elimineringen af store kontor og industri strukture og således kunne reducere behovet for plads i byerne. Dette kan så igen skabe grundlag for en proces mod en mere blandet arealanvendelse og en større social integration.

1.14	Overordnet betragtet vil informations revolutionen sandsynligvis have en positiv effekt på udviklingen af byer. Ikke desto mindre vil der være behov for at være på vagt overfor de negative konsekvenser, inklusiv social isolation og opsplitning imellem de informationsrige og de informationsfattige , hvor de sidstnævnte vil kunne føle sig distanceret fra andre grupper i samfundet. Det vil være de lokale myndigheders ansvar at sikre, at fordelene er tilstede for alle - at gøre byen mere aflæselig for dens borgere.

Miljø.

1.15	Igennem de sidste 10 år er bæredygtig udvikling blevet et hovedtema for byplanlægningen. Der er et erkendt behov for at anvende dette princip som et integreret element i byplanlægning og udvikling. Moderne byer skaber betragtelige mængder af affald og forurening, som fører til en generel forringelse af miljøets kvalitet og den generelle levestandard. Kravet til at skabe mere bæredygtige byer er en af de største udfordringer, som byplanlæggere står overfor i det 21. århundrede. Såvel som at beskæftige sig med problemerne omkring forringelsen af den miljømæssige standard, så er der et behov for at beskytte den urbane arv, åbne pladser og netværket af grønne arealer og det kulturelle landskab i og omkring byer. Bevarelsen af biodiversitet (arts mangfoldighed) er af afgørende betydning og det gælder både i byerne som på landet. Man har vedkendt sig disse emner på internationalt niveau; på FN´s Globale Topmøde i Rio i 1992, på FN´s Habitat II - konference i 1996 og i målene fra Kampagnen for Europæiske Bæredygtige Byer.

Økonomi.

1.16	Økonomiske spørgsmål har altid haft en grundliggende indflydelse på udformningen af byer. Igennem de sidste 2 årtier har den økonomiske struktur i EU ændret sig hurtigt. Udviklingen i økonomien har været afbrudt af 2 dybe kriser, som igen har haft indflydelse på både fremstillings og serviceerhvervene, både i de offentlige og private sektorer. Skønt europæisk økonomisk aktivitet vil fortsætte med at være koncentreret i byerne, så er der et antal af tendenser, som kan få indflydelse på den fremtidige planlægning. Økonomisk udvikling, inklusiv samarbejder mellem offentlige, private og frivillige sektorer, vil få en grundlæggende rolle at spille, men det stiller krav til strenge og gennemsigtige processer og veluddannede professionelle formidlere, inklusiv byplanlæggere.

1.17	Den økonomiske omstruktureringsproces forventes generelt at ville fortsætte med stor hastighed. På det makro-økonomiske niveau vil der være en stigende konkurrence mellem byerne om at tiltrække sig virksomheder og arbejdspladser, nationalt såvel som internationalt, som for eksempel i Pacific Rim landene (kystregionerne omkring Stillehavet). Revolutionen indenfor telekommunikation og informationsteknologi vil uden tvivl forstærke denne proces. Ligeledes vil organisatoriske strukture fortsætte med at forandre sig, med mere deltidsarbejde, job-deling, og korttids kontrakter for et stigende antal arbejdere. Internationalt er der en tendens til indskrænkninger og afskedigelse af arbejdskraft på store virksomheder, der som konsekvens medfører langtids arbejdsløshed for mange mennesker. Set under et kan disse tendenser føre til en revision af kriterierne for lokaliseringen af arbejdspladser og økonomisk aktivitet i byernes struktur.

1.18	På det mikro-økonomiske niveau forventes en kraftig stigning i lokal økonomisk aktivitet, hvilket afspejler sig i stigningen i antallet af små og mellemstore virksomheder i Europa. Den politiske holdning henimod en mere bæredygtig by betyder, at det er nødvendigt at skabe mere lokalt arbejde og aktivitet. Erfaringerne fra de sidste årtier har vist, at byplanlægning har en vital rolle at spille med henblik på igangsætning af økonomisk udvikling og genoplivning af lokale samfund. Med den stigende hastighed, hvormed forandringer indtræder, vil der være et behov for konstant overvågning og erfaringsopsamling om forandringerne i den globale økonomi og lokale markeder, med henblik på hurtigt at tilpasse sig til nye forhold.

Trafik.	

1.19	Den Europæiske Kommission offentliggjorde i 1996 en grønbog om transport med titlen: “The Citizens´ Network: Fulfilling the Role of Public Passenger Transport in Europe”. Rapporten viste, at bilejerskab og anvendelse af biler er steget kraftigt siden 1970erne og forventes at stige, muligvis med 200% over de næste 25 år. Dette betyder igen, at Central og Østeuropæiske landes lyst til komme op på vestly standard kan forøge prognosen. Globalt vedkender man sig effekten af denne transport, især i relation til forurening, trængselsproblemer, risici for helbred og anvendelsen af ikke-genanvendelige ressourcer. I relation til livskvalitet og byens udformning, så er vej- transport enormt arealkrævende. Den altovervejende effekt af dette har været en eksplosiv spredning af byens areal og fremkomsten af byregionen. Skønt mobiliteten synes at være blevet forøget, så er tilgængeligheden til grundliggende moderne bekvemmeligheder og service for dårligt stillede dele af samfundet blevet reduceret. Gaderne i mange byer domineres i stigende omfang af motorkøretøjer, hvorved ledigt areal til fodgængere og cyklister er blevet minimeret.

1.20	De gældende tendenser idag er ikke bæredygtige og truer europæiske historiske byers kultur og miljø. Overfor dette pres må planlægningen opstille positive løsninger - med henblik på samtidig at forbedre tilgængeligheden og skabe et bedre kvalitativt miljø. På det strategiske niveau vil implementeringen af det Trans Europæiske Transport Netværk (TETN) skabe bedre adgang til byer, genererer økonomisk aktivitet og tillade udveksling mellem byer og regioner. På det lokale niveau har byplanlægning en vigtig rolle i at sikre, at arealanvendelse og transportplanlægning integreres fuldt ud. Der er behov for mere investering i nye former for transport, infrastruktur, især indenfor den offentlige transport og muligheder for gående og cyklister. Borgerne har et behov for større tilgængelighed og for langt større muligheder for at skifte mellem forskellige transportformer.

Valgmulighed og mangfoldighed.

1.21	I et stigende globalt samfund vil det 21. århundredes borger forvente langt større mangfoldighed og flere valgmuligheder i relation til de livsbekvemmeligheder og produkter, den service og de muligheder, som byer kan tilbyde. Som altid vil de stærkeste grupper i samfundet have den største mulighed for valg. Flere og flere vil være istand til at vælge deres by i relation til deres egne kriterier, hvilket vil få indflydelse på den lokale økonomi og dermed på karakteren af erhvervs- og jobmuligheder for borgerne. 
Set i sammenhæng med planlægning af byers økonomiske struktur og i sammenhæng med støtte til erhvervsaktivitet, er det nødvendigt at vurdere fordelene ved blandet arealanvendelse meget alvorligt, set i forhold til den mere traditionelle måde at koncentrere kommerciel aktivitet og boliger i dertil indrettede zoner eller områder. 
I relation til arealanvendelse er det værd at notere sig, at arealer med blandet anvendelse som de findes i ældre bycentre, kan bidrage med mangfoldighed koblet med en forøget grad af social og økonomisk aktivitet. Ikke desto mindre vil der fortsat være et behov for, via lovgivning, at kontrollere forurenende og potentielt farlige industri- og erhvervsaktiviteter.

Sikkerhed og sundhed.

1.22	Skønt der har været en generel forbedring af internationale relationer, så er der i nogle europæiske byer fortsat områder med civile konflikter og lokale uroligheder. Det er et håb, at disse problemer vil blive løst med politiske midler så hurtigt som muligt. På det mere lokale niveau i byerne rundt om i Europa er der en stigende frygt for kriminalitet, som til en vis grad skal ses i sammenhæng med kvaliteten af levevilkår, den sociale struktur og sundhed. Dette er emner, som man kan arbejde med, via byplanlægning, i samarbejde med andre professioner, med henblik på at skabe bedre boligområder, bedre tilgængelighed til faciliteter og service og forbedringer af miljøet generelt.

Syntese: Urban form og bæredygtig by.

1.23	Alle disse elementer indgår som fysisk-funktionelle aspekter af planlæg-ningen, i betragtningerne over den urbane form og i diskussionen om, hvordan den ideelle udformning af fremtidens by vil være. En række lokaliseringsmæssige og admini-strative emner har indflydelse på beslutningen om byens form. På den ene side er der spørgsmålet om byens centrale område, hvor faciliteter og service er koncentreret omkring en central kerne. På den anden side er der spørgsmålene om spredning, hvor ny byudvikling er blevet spredt ud fra den oprindelige bykerne til dele af det omkring-liggende åbne land. Det vil være nødvendigt at løse disse fysisk-funktionelle spørgsmål i den nye generation af byudviklingsplaner (kommune- og regionplaner). 

1.24	Ofte tages der ikke hensyn til de problemer, der skabes i de urbane udkantsområder i forbindelse med udvidelse af den centrale del af byen. I den vildtvoksende by opleves problemerne ved byspredning mange steder på det sub-regionale niveau. Den urbane form er i sit væsen knyttet til karakteren af byen og dens lokale atmosfære. Der er brug for en subregional planlægning for at sikre et hierarki i byudviklingen, for at sikre at der er et klart forhold imellem bycentrerne, deres forstæder, udkantsområderne og andre større og mindre byer i regionen. I mange områder vil der muligvis være fordele i at anerkende og udvikle konceptet om “by-klaser” (en samling af selvstændige byer, liggende tæt på hinanden og evt. af forskellig størrelse). En sådan samling af byer kunne skabes, hver især med en klar identitet og formål og forbundet med et godt kvalitativt transport system for alle.

1.25	 Konceptet om byen som en samling af landsbyer eller forbundne samfund supplerer EU-Kommissionens vision om den bæredygtige by, som er udtryk for den brede bekymring for miljøet. I publikationen; “Europe´s Environment; The Dobris Assessment (European Environment Agency 1994)”, som indeholder en analyse af 51 europæiske byer, gives der et omfattende  overblik over problemerne. Der er identificeret 5 hoved problemstillinger; luftkvalitet, støj, trafik, boligkvalitet og tilgængeligheden til og omfanget af grønne områder og åbne pladser. Skønt disse faktorer varierer fra by til by, er der generelt meget, som lokale myndigheder kan gøre for at bidrage til en bæredygtig udvikling gennem en forbedring af lokale forhold og gennem udvikling af løsninger, som kan bidrage til mindre brug af energi og ressourcer, samtidig med at de løser problemerne med affald og luft- og vandkvaliteten.

1.26	Udviklingen af en generel forståelse hos befolkningen af disse fænomener og udviklingen af mere åbne demokratiske processer vil forudsætte bedre kommuni-kation og en større grad af borgerdeltagelse i beslutningsprocesserne. Igennem de sidste 20-30 år har planlæggere være i front med udviklingen af teknikker i relation til offentlighedens deltagelse. I mange lande er disse teknikker blevet en integreret del af planlægningsprocessen. I fremtiden bør disse principper anvendes mere bredt. Der er behov for at fortsætte den forandringsproces, hvor planlægningens fokusering på en foreskrivende tilgang ændres til en fokusering på behov udtrykt af byens brugere. Dette charters centrale budskab er forestillingen om en tilgang til planlægningen, som er mere borgercentreret og som derfor er udtryk for basale menneskelige behov for det at leve i byen.

2.        Byplanlægningens rolle under udøvelse af dagsordenen.

Introduktion

2.1 	Såvel praktiske erfaringer som forskningsarbejde igennem de sidste 60 år synes at bevise, at byer udvikler sig hverken på en tilfældig måde eller i relation til vel afprøvede modeller. I stedet for følger byernes udvikling strenge byplanlægnings principper, eller har behov for at blive styret af sådanne principper. Disse principper kan være konstante gennem tid eller kan følge særlige tendenser og de bør forståes fuldt ud, før nye principper introduceres eller før ny infrastruktur eller landskabsbilleder udvikles eller før processer igangsættes. Hvis ikke de forstås fuldt ud, vil resultatet blive overfladisk. Det kan foreslåes, at disse principper grupperes i 2 brede grupper, som følgende:

	- Generelle principper, som er blevet udviklet op igennem historien
	  og som er rimelige universelle.

	- Nye ønskværdige principper for det 21. århundrede.

Disse principper diskuteres i de følgende afsnit.

Generelle principper for byplanlægning.

2.2	Det tager lang tid, før det er muligt at måle effekten af politikker og handlinger og det tager ofte årtier at rette op på fejltagelser. Planlægning er en kontinuerlig proces. Planlægningen har igennem de sidste 25 år vist tendenser til at foregå mere åbent, med en bredere diskussion af projekter og udviklingsplaner. På trods heraf vil der være et behov for at gøre dialogen mere tilgængelig for bred deltagelse, såfremt byplanlægning skal være mere effektiv. Planlæggere vil være nød til at fremme og støtte borgerorganisationer og det lokale erhvervsliv med henblik på at sikre et positivt modspil. I dag er det en accepteret praksis, at byplaner (fysisk-funktionelle planer) må overvåges og revideres med jævne mellemrum. Information og oplysning er af vital betydning. Mål- og fremtrædelses indikatorer vil i stigende omfang blive hovedelementer blandt planlæggerens virkemidler, især med henblik på at præge processerne omkring offentlig deltagelse og beslutningstagning.

2.3	Fysisk-funktionelle og rumlige elementer, inklusiv sceneriet, stedet, den sociale kontekst og et givent områdes primære ressourcer, bør altid tages i betragtning i forbindelse med planlægningen af en by. Andre faktorer inkluderer variationen, klimaet og de eksisterende og tidligere arealanvendelses strukture. Arealanvendelse inkluderer mange elementer  - jordlodder, bygninger, træer og skove, vandløb, transportnetværket, åbne flader og pladser, stier, kulturelle og historiske fremtoninger, såvel som administrative grænser. Især er det vigtigt at relatere byen til dens omgivelser - hvilket kan forudsætte en udpegning af landskaber og rekreative områder, der krydser administrative grænser mellem by og land.

2.4	Disse faktorer er især vigtige med henblik på at bestemme byens struktur og den fremtidige udformning af byen og dens omgivelser. Centralisme er ikke blevet et forældet koncept på grund af mobilitet og nye teknologier. Igennem århundrede har byliv været organiseret gennem relationerne mellem særlige centrale steder og områderne omkring dem. Der er ingen grund til pludseligt at ændre ved dette koncept, så meget mere fordi strukturelle ændringer i nogle oprindelige centre, gennem udflytning af nogle kommercielle og økonomiske aktiviteter til yderområder, har medført en genoplivning af bycentre. Mange faktorer peger i retning af byens fremtid som et mange-centret, snarere end et enkelt-centret bysamfund. Fremkomsten af disse serier af mange centre bør have byplanlægningens opmærksomhed, med særlig vægt på skabelsen af nye miljøer af høj kvalitet. I denne sammenhæng bør blandet arealanvendelse - steder hvor mennesker både kan arbejde og leve -  fremmes, hvor som helst det er muligt, frem for en stram zonings politik. Byplanlæggere bør, sammen med myndighederne, på ny vurdere og overveje det fornuftige i zoningspolitikken i planerne.

2.5	Under hensyntagen til miljømæssige kriterier og principperne om en bæredygtig udvikling er det derfor nødvendigt at planlægge byer på basis af deres overordnede størrelse og funktion. Der er behov for en strategi for (eller en global vurdering) alle kræfter, der er i spil, - miljømæssige, sociale og økonomiske - i stedet for at behandle dem som adskilte “væsner”. Denne globale tilgang, ofte i form af en Strategisk Miljømæssig Vurdering (SMV), er en af de ledende principper i bæredygtig udvikling. Der er ingen tekniske hindringer for at anvende denne tilgang, kun manglen på ressourcer til at indsamle de relevante informationer. Moderne informationsteknologiske metoder gør det muligt at klare denne kompleksitet.

2.6	Byer vil utvivlsomt fortsætte med at være de økonomiske udviklings motorer med indflydelse på velstanden i de omgivende landbrugsområder. Der bør gennemføres grundige undersøgelser, baseret på observationer og prognoser over lange tidsperioder, af udviklings mønstrenes cyklus. Forhastede handlinger eller beslutninger, det være sig af politisk eller økonomisk oprindelse, er især af tvivlsom værdi. På samme måde kan utålmodighed lede til uvirksomhed eller fejl. Det kan være i forbindelse med at udføre handlinger eller projekter uden den nødvendige tekniske grundighed eller med en begrænset evaluering af lokale forhold eller med begrænsede muligheder for det lokale samfund til aktiv deltagelse. Disse fejl hindre uundgåeligt fremskridt og efterlader projekter i en ufærdig tilstand. Byplanlægning bør derfor inkludere en grundig vurdering af sociale, miljømæssige og økonomiske spørgsmål, som lokalsamfundet står overfor, sammen med forudsigelser om fremtidige tendenser, som kan tænkes at få indflydelse på disse faktorer.

2.7	Byplanlægning beskæftiger sig i denne sammenhæng primært med at tjene offentlighedens interesser, hvilket ikke bør undervurderes og hvilket fra tid til anden misforstås. Ydermere er planlægningen ofte involveret i det at træffe beslutninger imellem modsat rettede interesser eller i at optræde som mægler mellem forskellige partier eller grupperinger.  Nogen gange er planlæggere nød til at beslutte, hvilke interesser der er lovlige og hvilke der er irrelevante eller ulovlige. Konflikter kan være mere eller mindre åbenbare, men deres latente tilstedeværelse og behovet for løsninger, er et konstant forhold, som uundgåeligt påvirker den fysisk planlægning. Den fremtidige udformning af byer, socialt, kulturelt og æstetisk, vil udspringe af et overflod af sociale og kulturelle værdier, som repræsenterer alle borgerne. Det at bringe de forskellige aktører sammen på den “urbane scene”, hver især med hver deres egen opfattelse af løsning af konflikter, vil fortsætte med at være et vigtig element i planlægningen. Mægling i planlægningssager må fortsætte med at finde sted på en “platform” af retfærdighed og social og miljømæssig ansvarsbevidsthed.

Nye ønskvædige principper for det 21 århundrede.

2.8	Der er en række nye principper, der kan blive tilføjet til dem, der er blevet diskuteret ovenfor. Først og fremmest er der en formodning om, at urbane ressourcer bør kunne fordeles mere retfærdigt, i relation til principperne for lov og ret, lokale behov og nærhed.

2.9	Fordelingen af rum / areal imellem bebyggede områder, fredede arealer, grønne zoner og rekreative arealer vil blive ekstrem vigtig. Vekslingen imellem disse områder, reflekterende den historiske udvikling af byen og karakteren af dens forskellige områder, leder frem til en ny definition af byen som en samling af urbane landsbyer, som på en måde kan knyttes til konceptet om borgeridentitet. Åbne pladser, grønne områder og naturarealer er essentielle elementer og bypolitikker må styres mere i retning af at sørge for et behageligt miljø og en grønnere by. Der bør være en general forpligtigelse til at sikre, at tidligere anvendte industriarealer anvendes førend nye grønne områder inddrages (til bebyggelses formål), og det bør ikke være på bekostning af netværket af åbne pladser. Grønne områder i byen og langs kanten af byen bør administreres med omhu. 

Syntese.

2.10	For at følge op på den dagsorden, som foreslås i dette charter, må byplanlægninges kreative rolle udvides, for at kunne stå mål med presset på byen og samfundet. Byplanlægningen må varetages af professionelle, som er tilfredsstillende uddannet til arbejdet, og som er bundet at et etisk kodeks, der er formuleret udfra hensynet til de brede lag i samfundet. At forfølge den urbane dagsorden vil uvægerligt stille krav til uddannelse af flere og bedre uddannede planlæggere og uddannelses systemet bør forsynes med ressourcer med henblik på at levere det nødvendige antal planlæggere.

2.11	Den primære rolle for byplanlægningen er at levere en fysisk-funktionel ramme for den fremtidige administration og udvikling af byen. Spillerummet for byplanlægning er imidlertid langt større og er unikt i sammenligning med andre discipliner. Den opererer på mange måder i selve centrum for de ofte modsatrettede kræfter, som arbejder indenfor det udbane samfund. Byplanlægningen arbejder mest effektivt igennem en identificering af emner / problemer og gennem fremme af kommunikation mellem professionelle eksperter, det lokale samfund og andre partier og interesser. Gennem påvirkning af centrale beslutningstagere og gennem fremlæggelse af alternative løsningsforslag med henblik på en vurdering, kan byplanlægning gennem mægling forhandle en vedtagelse igennem af en plan eller et program, som har være diskuteret grundigt af det lokale samfund.

2.12	ECTP´s Charter for planlæggere (vedtaget i Amsterdam i november 1986) og i tillæggene hertil (vedtaget i Strausbourg i december 1988) opsummeres mere generelt byplanlæggerens arbejde som følgende:

“Byplanlæggeren varetager primært følgende opgaver, helt eller delvist, uanset om vedkommende er selvstændig, kontraktansat eller lønarbejder, uanset om vedkommende   er angageret i praksis eller i forskning, i det offentlige eller i den private sektor;
•	identificerer de nuværende eller fremtidige samfundsbehov og tiltrækker opmærksomhed til muligheder, påvirkninger, begrænsninger og resultater af handlinger, 
•	foreslår politikker og planer for initiativer, reguleringer, tilpasninger og     implementering af forandringer, idet der tages hensyn til anvisninger fra forskningen, 
•	designer fysisk-funktionelle begreber baseret på politikker og planer for udvikling,
•	forhandler med henblik på realisering af deres politikker og planer, 
•	styrer, kontrollerer og implementerer kontinuerligt disse politikker og planer i overensstemmelse med skiftende behov og muligheder, 
•	evaluerer og overvåger effekten og betydningen af aktuelle forandringer, som de opstår, 
•	ansporer til forskning og sikre uddannelsesplaner.” 

2.13	Kort sagt, ECTP er af den overbevisning, at planlæggere, som en ansvarlig profession, har en klar og absolut nødvendig rolle i relation til at forfatte den nye urbane dagsorden og dens langsigtede mål. Byernes fremtidige vitalitet og sundhed afhænger af denne blanding af teknisk viden, kreativitet og evnen til at koordinere handlinger i samarbejde med andre professioner, politikere og samfundet generelt. 
Byen i det 21. århundrede vil ikke i lige så stor udstrækning blive kreeret gennem en stor plan, men mere igennem en forhandlingsproces, centreret omkring borgerens velfærd. 
Det er en proces, som bør være tilgængelig for alle borgere.

3. Tilfredstillelse af byers behov og borgernes forhåbninger.

*	I handling, som i beslutningstagning, såvel som i skabelsen af urbane områder, bør kontinuelige forandringer og fornyelse baseres på den betragtelige viden og erfaring, som er blevet opbygget. Baseret på analysen i dette charter har Det Europæiske Byplanlægger Råd formuleret et begrænset antal af konstateringer med sigte på den brede offentlighed og med dette menes politikere og alle de, som gennem deres handlinger og aktiviteter, nærer en omsorg for byernes fremtid.  

*	Konstateringerne og anbefalingerne, som beskrives efterfølgende, er af en universal karakter, idet europæiske byers mangfoldighed og kompleksitet dog erkendes.
Disse konstateringer og anbefalinger er udtryk for en erkendelse af de permanente elementer, som har indflydelse på byplanlægning, inklusiv tid, kompleksitet, grænser, og emnerne; centralisme og fysisk-funktionel organisation. Vigtigheden af strategisk  planlægning og den fysisk-funktionelle dimension må ikke undervurderes i relation til at levere en sammenhæng for fremtidsvisionen og i relation til at placere byen i dens sub-regionale og regionale sammenhæng. 

*	De fremlagte konstateringerne er udtryk for en kritisk erkendelse af  vigtigheden af principperne for bæredygtig udvikling som en integreret del af planlægningsprocessen. Indarbejdelsen af disse principper er blevet inspireret af Brundtland-rapportens definition; “at tilfredsstille behovene for den nuværende generation uden at kompromittere fremtidige generationers mulighed for at tilfredsstille deres behov”. Denne definition er blevet tiltrådt af ECTP, fordi den komplementere konceptet om borgerdeltagelse, som indeholdt i dette charter.

*	Frem for alt søger chartret at placere borgeren sikkert i centret for  politik-formulering og planlægning.

*	De nationale byplanlægnings foreninger og organisationer kan have ønsker om at tilføje deres egne principper og anbefalinger, som mere specifikt vedrører lokale forhold.

* 	Det er hensigten, at dette charter vil blive overvåget og revurderet hvert 4. år. Fremlagte konstateringer vil blive diskuteret på konferencer, som vil blive afholdt i Athen.

Ti sæt af anbefalinger.

3.1 	  	En by for alle.

I mange dele af Europa har tilvandringen til byen, oprindeligt fra det omliggende landbrugsland, men nu fra langt større europæiske og internationale områder, nogen gange ændret eksisterende sociale strukturer. Urban fattigdom, forværret af 2 moderne recessioner, har både været årsagen til og effekten af forringet social samhørighed. I et varieret omfang er der problemer med racisme, kriminalitet, social udstødning og oven i købet civile konflikter. Politikere og byplanlæggere bør være særlig opmærksomme overfor uheldigt stillede og ressourcesvage grupper i samfundet, fordi de ofte ikke har deres eget talerør. Byplanlægningspolitikker bør forholde sig til de specifikke behov, som disse samfundsgrupper har.

Alle grupper, inklusiv nyankomne, bør inddrages i det sociale, økonomiske og kulturelle liv i byen, gennem udviklingsplanlægning og socio-økonomiske mål.

Planlægningsprocessen bør stille krav om samarbejde og inddragelse på lokalt niveau med henblik på at udvikle offentlighedens interesse i planlægningen af deres miljø og forbedring af de sociale og økonomiske forhold.

Hvis alle sociale gruppers behov og forhåbninger, inklusiv den fysiske integration i samfundet, skal tilfredsstilles gennem planlægning og udvikling af byen, så må alle grupper gives mulighed for at definere deres behov og forhåbninger.

3.2 	Ægte inddragelse.

Graden af  borgerinddragelse i urbane spørgsmål varierer enormt på tværs af Europa. I nogle lande er det højt udviklet, mens det i andre lande hindres af formen på det demokratiske system, som ofte er meget centralistisk. Borgernes rettigheder, behov og ønsker, især i relation til spørgsmål som påvirker det daglige liv og kvaliteten af det lokale miljø, kan ikke udelukkende realiseres gennem et system af folkevalgte repræsentanter på det lokale og centrale niveau. I disse tilfælde synes regeringer ofte at være for langt væk fra folket.

Rammerne for byplanlægning bør struktureres påny på en sådan hierakisk facon,  at det bliver nemmere for folket at deltage. Nærhedsprincippet bør anvendes såvel  ved tildeling af midler som ved offentlig administration.

Nye former for deltagelse bør anvendes på lavest mulige niveau med henblik på at styrke de lokale kræfter og anspore til aktiv inddragelse af borgerne i planlægnings beslutninger.

Lokale sociale og kulturelle institutioner bør opmuntres til at skabe grundlag for menneskelig kontakt og kommunikation.

3.3	Menneskelig kontakt.

Den stigende koncentration af befolkningen i urbane centre har ført til tab i den menneskelige skala og nedbrydning af såvel sociale som fysiske strukturer. Borgernes daglige liv er blevet mere ensartet, mens isolation, passivitet og ligegyldighed overfor kollektive mål og sociale initiativer er blevet normen. Stigningen i tætheden reflekteres i tabet af åbne arealer, parker, pladser og fælles faciliteter, alle vigtige som mødesteder. Personlig kreativitet og muligheden for at udtrykke sig er blevet undertrykt gennem disse processer.

Den hierarkiske struktur i planlægning bør kunne udtrykkes på det fysiske, sociale og administrative niveau. De mindre enheder i denne struktur, boligblokken, naboområdet, kvarteret, bør spille en hovedrolle i at skabe rammerne for menneskelig kontakt og skabe grundlag for offentlig deltagelse i administrationen af det urbane program.

De offentlige uderum bør genskabes, for påny at blive brugt som de steder, hvor fornemmelsen af fællesskab og social aktivitet og vitalitet kan udvikles. Der bør gøres en indsats for at bevare og forstærke netværket af åbne pladser, parker og fritidsarealer indenfor byerne. 
Genanvendelse af  forladte arealer og bygninger ( f.eks. militære anlæg og fabrikker) samt omdefinering af de sociale funktioner, der tidligere var knyttet til disse anlæg og bygninger, bør relatere sig til netværket af offentlige uderum.

3.4	Sammenhæng i det urbane udtryk.

Det urbane miljø har traditionelt spillet en hovedrolle, kulturelt og dannelsesmæssigt, i borgernes liv. Forståelsen af byen som “civilisationens motor” er blevet befæstet igennem århundrede og er blevet indkapslet i den fysiske karakter af alle historiske byer.
Den nutidige effekt af intens urbanisering har desværre undermineret byens kulturelle integritet, degraderet dens æstetiske udseende og har skadet sammenhængen i den urbane struktur. Byplanlægning har en specifik rolle i at sikre en bedre kvalitet i design, som respekterer byens specielle udtryk, men som ikke undertrykker den arkitektoniske kreativitet og organiseringen og ledelsen af rummene imellem bygningerne.  

Byplanlægning bør søge at beskytte de traditionelle elementer og bymiljøets identitet, inklusiv bygninger, historiske kvarterer, åbne pladser og grønne arealer. Disse elementer bør indarbejdes i sammenhængende netværk, baseret på principper for urban design.

I fremtiden bør byplanlægningen styrke og videreudvikle bygningstraditioner, som giver den enkelte by eller region dens særlige karakter og identitet. Arkitektur og planlægningen af bygninger bør indeholde overvejelser om hele byen og dens omgivelser. Design løsninger bør baseres på visuelle, kulturelle, funktionelle og historiske vurderinger af området eller arealet og dets særlige kvaliteter. Byplanlægningen bør initiere denne proces, som bør involvere det lokale samfund i en fuldstændig og åben deltagelse. Denne bør også inkludere dialog mellem byplanlæggere og andre professionelle, især arkitekter, landinspektører, ingeniører og landskabsarkitekter, såvel som økologer, økonomer, sociologer, kunstnere og andre ekspert grupper.

3.5	Fordele ved brug af ny teknologi. 

Informationsteknologiens universelle udvikling har stor indirekte betydning på sociale forandringer og byens fremtidige struktur, inklusiv anvendelsen af dens transportsystem. Elektronisk kommunikation vil imidlertid ikke blive en erstatning for personlig kontakt, som vil vedblive med at være vigtig. Snarere øger informationsteknologien mulighederne for kommunikation og mangfoldigheden af oplevelser. De demokratiske processer kan også blive udvidet, gennem levering af informationer og viden til dem, som traditionelt ikke har haft adgang til det. Informationsteknologien kan potentielt gøre borgeren istand til at involvere sig mere i ledelsen af byen, under forudsætning af at der er lige adgang til den nødvendige viden. Informationsnetværkenes mindre enheder bør spille en hovedrolle i at skabe rammerne for menneskelig kontakt, som er et grundelement for kulturel identitet og social samhørighed. Ny teknologi kan ligeledes skabe muligheder for at fokusere på temaer eller spørgsmål af fælles interesse for alle borgere - enten bredt gældende for hele byen eller for det naboområde, hvori de bor.

Planlægningen bør opmuntre til optimal anvendelse af informationsteknologi, med lige adgang for alle, med henblik på at opnå den maksimale fordel for borgeren.

Planlægningen bør undersøge mulighederne for decentralisering af aktiviteter og handlinger, i relation til  forestillingen om udviklingen af  en polycentrisk og rigt nuanceret by med mulighed for reel involvering i alle processer. Der bør opmuntres til en spredningen af aktiviteter og handlinger, i såvel tid som sted.

3.6 	Miljømæssige aspekter.

Principperne for en bæredygtig udvikling bør være det centrale for planlægningen af en by, hvor borgeren er i centrum for planlægningsprocessen. Stigningen i antallet af byboere og behovet for lige adgang til ressourcerne gør det bydende nødvendigt med en bæredygtigt administration. Processerne bør omfatte biodiversitet og forholdet mellem mennesket og naturen, bevarelsen af ressourcerne (inklusiv land) såvel som sociale og økonomiske forhold. Byen bør betragtes som et økosystem, med input og output; byens ledelse bør søge at kontrollere mængden af ressourcer igennem den på en bæredygtig måde. Det er derfor nødvendigt at vurdere en række spørgsmål i relation hertil som led i en byplanlægningsproces. Disse omfatter spørgsmål om affaldshåndtering, energi- anvendelse, transport og biodiversitet. Den fysisk-funktionelle fordeling af arealanvendelsen vil ligeledes have en central indflydelse på byens bæredygtigheds- mæssige profil.

Alle planer bør baseres på principper for bæredygtig udvikling; miljøvurderinger bør laves som integrerede elementer af planerne og de bør knyttes til den offentlige hørings procedure.

Planlægning bør opmuntre til;

	*  bevarelsen af ikke-genanvendelige ressourcer
	*  energibevarelse og ren teknologi
	*  reduktion af forurening
	*  affaldsreduktion / -eliminering og genanvendelse
	*  fleksibilitet i beslutningstagning med henblik på støtte til lokale 	    samfund
	*  økonomisering med arealanvendelsen og genanvendelse af 	  	    nedlagte industrigrunde 

I borgerens interesse bør forsigtighedsprincipper indarbejdes i beslutninger om udvikling, så ikke-genanvendelige ressourcer ikke unødvendigt bliver sat over styr.

Biodiversitet bør være en vigtig komponent i byplanlægningen, som bør søge at bevare økosystemer gennem eks.vis brug af “grønne korridorer”, som går tværs igennem byen. Særlig opmærksomhed bør rettes mod udvidelse af byens yderdistrikter.

3.7 	Økonomiske handlinger.

Byplanlægning har traditionelt drejet sig om arealanvendelse og byernes fysiske udformning, snarere end om problemer af en økonomisk eller social karakter. Denne vægtning er nu under forandring og det er på tide at fremme en integreret tilgang til byfornyelse, som kombinerer fysiske aspekter med sociale handlingsprogrammer og økonomisk fornyelse. Jobskabelse er en nødvendig komponent i denne proces, men der er ligeledes et behov for, at alle borgere har lige adgang til byens faciliteter og service.
Man kan forestille sig et sæt af positive rammerbestemmelser, indenfor hvilke et samarbejde udtænkes imellem den offentlige og den private sektor med henblik på at opnå pakkeløsninger, som er til maksimal fordel for alle borgere.

Jobskabelse og produktion afhænger delvis af bypolitikker og byernes overordnede indflydelse på erhvervsmarkedet. Byplanlægning har i denne sammenhæng et særligt ansvar med henblik på at sikre, at den private sektor og erhvervslivet er istand til at have fremgang. Byer konkurrerer indbyrdes økonomisk med hinanden og denne konkurrence er påvirket af sammenligningen af kulturelle relationer, akademiske resultater og livskvalitet, ligeså meget som de traditionelle fremtrædelsesformer fælles for alle byer, såsom industristrukturen, transportsystemet og karakteren af lokale skatteniveauer og politisk ledelse. Bystrategier kan påvirke den økonomiske udvikling, relationer mellem nabobyer, såvel som kombinationen af deres ressourcer. De kan ligeledes assistere ved igangsætning af samarbejder med henblik på at tage initiativer, være opmærksomme overfor erhvervsmuligheder og offentlige handlinger. I Europa er der, set i lyset af administrationens vitale rolle som byplanlægningsmyndighed, et behov for en konsistent støtte til en byadministration, som skaber positive rammer for investeringer og økonomisk aktivitet.

I denne sammenhæng er byens kvalitet i sig selv en ressource og som sådan bidrager den til byens økonomiske rigdom. Kvaliteten af byplanlægning og design i de historiske centre og i byudviklingsområderne, såvel som det kulturelle billede en by præsenterer af sig selv i omverden, er ligeså vigtig som beskyttelsen af den urbane arv og det grønne miljø.

Arbejdsløshed, fattigdom og social udstødning bør takles gennem en integreret tilgang til byplanlægning, der indarbejder såvel økonomiske, sociale som miljømæssige aspekter. Byplanlægningen bør opmuntre til, at virksomheder og det politiske niveau gennem initiativer skaber flere jobs, grundlag for mindre virksomheder og forøger niveauet for arbejdskraftens færdigheder gennem uddannelse og træningsprogrammer.

Markedskræfterne bør tvinges til at samarbejde, så den nødvendige grad af offentlig investering i en by kan opretholdes og så den private sektor er istand til på passende vis at deltage i udformningen af byen, såvel som i at hjælpe til med at dække udgifterne hertil. Fondstilskud bør i alle tilfælde anvendes med henblik på at skabe god kvalitet.

Byplanlægningen bør opmuntre til udviklingen af mindre virksomheder med henblik på at skabe lokalt arbejde til borgerne og styrke byens økonomiske grundlag.

3.8	Transport og tilgængelighed.

Igennem de senere årtier har den overdrevne anvendelse af biler gjort dem til en svøbe for de fleste bycentres daglige liv og måde at fungere på. Anvendelsen af offentlig transport er gået ned og de store vejanlæg, som er blevet konstrueret for at lette biltrafikken, har forårsaget forringelse af mange midtbysområder og adskillelsen af disse fra deres naboområder. Erfaringer har vist, at gennem en større offentlig opmærksomhed og gennem anvendelsen af forsøgsprojekter, kan der skabes støtte til en ny forståelse for en transportpolitik, som indeholder en kombination af trafikplanlægning, forøgelse af den offentlige trafik, yderligere faciliteter for fodgængere og cyklister, samt miljømæssige forbedringer i områder som for eksempel bycentre. Målet er at skabe et mere komfortabelt og bekvemt transportsystem, som er fuldt integreret med en strategi for byens arealanvendelse og som er tilgængelig for alle borgerne.

Fremme af tilgængelighed forudsætter en erkendelse hos byplanlæggere om, at arealanvendelse og transportplanlægning ikke kan betragtes som adskilte funktioner. Borgernes behov for at transportere sig bør reduceres gennem en omhyggelig opmærksomhed overfor lokaliseringen og intensiteten af diverse aktiviteter og fremme af blandet arealanvendelse sammen med udviklingen af effektive transportknudepunkter. Der bør opfordres til anvendelse af målemetoder som værktøj for at vurdere, hvorvidt mål om tilgængelighed er opnået.

Afhængighed af privat biltransport bør modvirkes gennem politikker for vejafgifter og parkering. Der bør skabes en koordineret planlægning af byers yderområder med henblik på at forbedre mulighederne for udvikling af den offentlig transport og faciliteterne for fodgængere og cyklister.  Borgerne bør gives flere muligheder for at tilfredsstille deres transportbehov.

Investeringer bør målrettes mod ikke-forurenende transportsystemer  med henblik på at reducere forbruget af fossilt brændstof og at nedbringe mængden af udstødningsgasser og andre forurenings stoffer. 

3.9	Variation og mangfoldighed.

Det er velkendt, at byplanlægning ikke kan kontrollere alt og det skal den heller ikke.
I mange byer har anvendelsen af stramme zoningspolitikker ikke desto mindre skabt monotone mønstre i arealanvendelse, hvilket har ødelagt bylivets kontinuitet og mangfoldighed. Byplanen og dens udvikling er blevet forvredet, fordi et områdes nedarvede karakteristika er blevet ignoreret af planlægningsprocessen. Variationen i erfaringerne med at leve i byen er blevet formindsket. Behov opstår til stadighed og byplanlægningen bør kunne tilfredsstille disse med samme hastighed, idet den fuldt ud udnytter den eksisterende bystruktur. Ved byfornyelse bør ressourcerne ikke formøbles gennem unødvendig anvendelse af grønne områder frem for at anvende tidligere industrigrunde. Byplanlægningen bør være fleksibel og knyttet til offentlighedens deltagelse, så den kan afspejle borgernes behov.

Ved planlægning af byer bør det generelle mål være at gå væk fra de store mono-funktionelle arealanvendelseszoner, bortset fra de anvendelser som det er nødvendigt af adskille fra byens øvrige områder udfra et hensyn til borgernes sundhed og sikkerhed.

Princippet om blandet anvendelse bør fremmes, især i bycentre, med henblik på at skabe større variation og liv i bystrukturen. Boliger og arbejdspladser, såvel som anden forenelige arealanvendelse, bør relatere sig tæt til hinanden - i tid og rum - med henblik på at reducere behovet for transport, at spare energi og at reducere forurening.

En bred vifte af boligtyper bør være tilstede med henblik på at tilfredsstille behovene for alle grupper af borgere. Opfindsomme designløsninger bør anvendes med henblik på at lave nye bygningstyper, især for at spare energi og forbedre isolering.

Planlægningen bør sikre tilfredsstillende rammer for borgerne, så de kan vælge ansættelse, bolig, transport og fritidsaktiviteter på en måde, som forøger deres velbefindende.

3.10	Sundhed og sikkerhed.

Koncentrationen af mennesker og aktiviteter i byerne har gjort, at spørgsmålene om sundhed og sikkerhed er blevet af største vigtighed. Disse relaterer sig til 3 faktorer - militære aktioner, naturkatastrofer og truslen om skader forårsaget af sociale konflikter,  
civile uroligheder eller kriminalitet. Fattigdom og dårligt helbred er ofte del af en spiral af forringelse og afhumanisering, som særlige områder i byer rundt om i Europa er udsat for.

Begrebet om byområder som ikke-krigs zoner bør fremmes og forstærkes, med henblik på at opnå bestemmelser i internationale bindende traktater.

Mål for beskyttelse mod naturkatastrofer bør indarbejdes på alle niveauer i byplanlægningen og -administrationen.

Planlægning bør fremme mål, som modgår de grundliggende årsager til social uro og urban kriminalitet. Planlægningen bør søge at genskabe en fornemmelse af fællesskab og social velvære, med henblik på at forøge den personlige trykhed og sikkerhed i byerne.

Planlægningen bør fremme og medvirke til etableringen af “sunde byer” i relation til WHO´s (Verden Sundhed organisationen) standarder. Dette kan gøres direkte gennem en forbedring af boligstandarden og forbedring af miljøet. Indirekte kan dette gøres igennem en reduktion af forureningen og bevarelse af begrænsede ressourcer.

Februar 1998.